Мушкетери - Рич Валентин (читаем книги онлайн бесплатно без регистрации TXT) 📗
Адреса, тільки точна “адреса” зірки, з якої вони прилетіли!
Матвій кинувся до полиці, схопив оберемок товстих томів, кинув його на стіл і почав оскаженіло гортати сторінки.
Склоподібне каміння пустелі й стародавня легенда Мідного згортка, незрозумілі споруди в Хірбеті і в сибірській тайзі, фантастичні малюнки в печерах і сталевий знак у надрах Землі — все, про що вони говорили, сконцентрувалося тепер для Матвія Бєлова в одній точці небесної сфери.
В точці, розташованій над Темірбашем рівно опівночі двадцять другого березня.
“День, що дорівнює ночі” набрав такого ж реального смислу, як “найвища висота” — Джомолунгма. Або як “число три” — символ трикутника з центром за триста сорок кілометрів від Красноярська. Саме над цією точкою в цю ніч повинна сяяти їхня “зірка опівночі”!
Матвій перегорнув ще кілька сторінок зоряного атласу і прикусив губу.
Ні весняного, ні осіннього рівнодення в зеніті над Темірбашем не було ніякої зірки опівночі… Найточніший із каталогів стверджував цей факт досить переконливо.
Але це означало, що всі здогадки були недостовірні. Недостовірні…
Матвій сумно посміхнувся: “Якщо тільки вони не збудували собі космічний дім…”
Він зібрав альбом і книжки, поставив їх на місце. І лише помітивши на спорожнілому столі конверт, згадав про телеграму.
Він узяв білий глянсований аркуш фотопаперу і прочитав після слова Адреса:
МОСКВА ЛОМОНОСОВСЬКИЙ ВІСІМНАДЦЯТЬ КВАРТИРА СОРОК БЄЛОВУ НА МІСЦІ ТАЇРА ВИЯВЛЕНО НЕВИДИМЕ ІНФРАЧЕРВОНЕ ТІЛО ВЕЛИЧЕЗНИХ РОЗМІРІВ УТОЧНЮЄМО ВІДДАЛЬ ПРОФЕСОР ФАЙЗУЛЛІН.
РОЗДІЛ ШОСТИЙ І ОСТАННІЙ
Невеличка післямова
Коли все, про що розповідалося в повісті, було доведено нарешті до того ладу, який маємо зараз, ми віднесли рукопис одному дуже досвідченому чоловікові.
До речі, ви про нього вже знаєте. Це він порадив почати з того, з чого все почалося насправді.
Дуже досвідчений чоловік прочитав рукопис, склав його, акуратно зав’язав папку поворозочками і, не зводячи на нас очей, почав повільно протирати окуляри шматочком замші.
— Кепські справи! — вимовив він нарешті. — Нащо ви морочите голову читачам?
Автори перезирнулись.
— їв думці не мали, — сказав один із нас.
— Слово честі! — підтвердив другий.
— Так-так… — прокурорським тоном мовив дуже досвідчений чоловік. — Виходить, що стаття, яку ваш Матвій Бєлов приніс вашому Леонідові Серьогіну, не викладає гіпотези радянського вченого Агреста про відвідання Землі жителями далеких планет?
— Викладає, — визнали ми.
— Чи, може, ви скажете, — вів далі наш співрозмовник, — що статті, котрі читає в літаку ваш Григорій Тарасюк, не схожі як дві краплі води на відгуки справжнісінької іноземної преси про цю гіпотезу?
— Схожі, — погодились ми. — Схожі, як дві краплі води…
— А дивна спорідненість між вашими саммілітами і тектитами, що таки справді існують і про походження яких учені сперечаються досі? Це що — випадковість?
— Не випадковість…
— А стародавні рукописи? А Мідний згорток? Можливо, вам невідомо, що їх справді знайшли в Кумрані, неподалік од Мертвого моря?.. А ваш портрет космонавта? Може, ви гадаєте, — ніхто й не зрозуміє, що це “бог марсіян”, котрого знайшов Анрі Лот у пустелі Сахарі?
Ми мовчали. Все це була чистісінька правда. Недаремно наш співрозмовник вважався дуже досвідченим чоловіком.
Мухаммеда Діба, першовідкривача кумранських рукописів, ви перехрестили в Халіда. Єпископа Афанасія — в отця Філіппа. Приписали неіснуючому Бєлову гіпотезу Дайсона про штучні інфрачервоні зорі. І все це без посилань на першоджерела, без лапок, без приміток!
Дуже досвідчений чоловік звів дух, закінчив протирати окуляри і суворо запитав:
— Звідки взяли легенду про велетів?
— Самі видумали, — стомлено відповів один із нас.
— А піраміди?
— Теж самі, — сказав другий.
— А сталевий знак і зірку Таїра?
Ми мовчки кивнули головами.
— Послухайте, — після довгої паузи сказав наш співрозмовник, — а що було далі? Чи пощастило встановити зв’язок із жителями цієї самої зірки?
Тут ми вперше полегшено зітхнули і навіть дозволили собі усміхнутися.
— Гаразд, Бог з вами, — подумавши, сказав дуже досвідчений чоловік. — Фантазуйте. Тільки ось у чому біда, — обличчя нашого співрозмовника стало заклопотане, — звідки дізнаються читачі, де у вас факти, а де фантастичне? Що справді відбулося, а що лише може відбутися? Неодмінно все це поясніть!
Ми вирішили послухатися поради дуже досвідченого чоловіка і познайомили читачів з нашою розмовою.
![Мушкетери - doc2fb_image_03000016.png](https://goldenlib.ru/frontend/web/pic/1/9/9/8/0/8/199808/1397200206/doc2fb_image_03000016.png)
![Мушкетери - doc2fb_image_03000017.png](https://goldenlib.ru/frontend/web/pic/1/9/9/8/0/8/199808/1397200206/doc2fb_image_03000017.png)
У 1967 р. видавництво “Веселка” випустить для Вас такі книжки з серії “Хочу все знати”:
Горбовський О. А. Ловці привидів.
Земляк К. П. У незвідані далі.
Карпенко Г. П. Промінь-богатир.
Стефаров П. А. Лісові таємниці.
Супутник юного книголюба.
Тартаковский Б. С. Папирус из Города Мертвых.
Філановський Г. Ю. Мрія другої сестри.
Слідкуйте за появою цих книжок у книгарнях!
![Мушкетери - doc2fb_image_03000018.png](https://goldenlib.ru/frontend/web/pic/1/9/9/8/0/8/199808/1397200206/doc2fb_image_03000018.png)