Незвичайні пригоди Алі в країні Недоладії - Малик Галина (читать книги полные txt) 📗
— Мені ніхто ніколи так гарно, бантиком, не прив'язував корони! — і зник за дверима.
Гвардійці перезирнулися і зітхнули. У підземеллі запала тиша.
РОЗДІЛ ДВАДЦЯТЬ ТРЕТІЙ
у якому Недопопелюшка приходить Алі на допомогу
І знову двері підземелля тихенько зарипіли і прочинилися, пропускаючи Недопопелюшку.
Гвардійці, побачивши її, відвернулися від дверей і втупилися в протилежну стінку.
Недопопелюшка навшпиньках підійшла до грат і покликала Алю.
— Це ти?! — радісно підстрибнула дівчинка.
— Тс-с-с! — Недопопелюшка приклала палець до губів.
Гвардійці завовтузилися, і один з них сказав.
— Я щось нічого не чую, Недобородо! А ти?
— Я теж! І навіть не бачу! — відповів другий.
Недопопелюшка полегшено зітхнула і схвильовано сказала:
— Не падай духом! Ми тебе виручимо! Ніч довга всі в замку вже поснули, а Недоладько пішов у місто по допомогу.
— Слухай уважно, Недопопелюшко! — відповіла їй Аля. — Перш за все треба сховати голову Першого Недорадника
— Як це — сховати?
— Дуже просто. Проберись до Тронної Зали, там за троном є ніша. У ній заховані лицарські лати. Шолом Недорадник кожного ранку прилаштовує собі на плечі замість голови. А ввечері знімає і кладе у нішу. Зараз ніч. Отже, шолом можна переховаТ в інше місце.
— А для чого його ховати? — все ще не розуміла Недопопелюшка.
— Ну як ти не розумієш! Без голови Недорадник не зможе наказати катові відрубати мені голову. — Аля перевела подих. — А потім, — продовжила вона, — невідомо, чи встигне годиникарь полагодити годинника до дванадцятої години. Недорадник накаже гвардійцям схопити його і відрубати голову теж.
— Тепер я все зрозуміла! — вигукнула Недопопелюшка. — А зараз треба дізнатися, у кого ключ від твоєї в'язниці.
По цих словах гвардійці знову забряжчали своїм залізяччям і один з них сказав:
— Здається, ти залишив ключ у замку, Недобородо?
— Еге ж, у замку, — відповів той.
— І двері можна відімкнути?
— Звичайно!
Недопопелюшка підбігла до дверей. І радісно ойкнула, бо в замку справді стирчав ключ.
Вона відімкнула двері, схопила Алю за руку, і вони побігли до виходу з підземелля.
![Незвичайні пригоди Алі в країні Недоладії - i_017.jpg](https://goldenlib.ru/frontend/web/pic/2/2/6/5/9/0/226590/1417291250/i_017.jpg)
У тиші щось знову забряжчало і почувся голос одного з гвардійців:
— Ти чув що-небудь, Недобородо?
— Анічогісінько! І навіть зовсім нічого не бачив! — відповів той.
І в голосі його вчувалася лукава посмішка.
РОЗДІЛ ДВАДЦЯТЬ ЧЕТВЕРТИЙ
у якому виявляється, що полагодити годинник неможливо
У замку справді всі давно спали. Недопопелюшка з Алею обережно пробиралися темними кімнатами і коридорами. Тільки місяць і зірки світили їм у величезні чорні вікна. Та ще було чути, як на вежах перегукуються вартові. Їхні кроки відлунювали під арками.
А дівчаткам здавалося, що за ними хтось женеться. Вони міцніше стискували одна одній руку і поспішали далі.
Нарешті вони дісталися Тронної Зали і підійшли до ніші. У ній, поблискуючи у місячному сяйві, стояли лати. Шолом був на місці
Всередині у Алі похололо. На мить їй здалося, що з щілини над заборолом за нею стежать холодні і лихі очі Першого Недорадника. Аля зібралася з духом і підняла забороло. Шолом був порожній. Дівчинка зняла його і завагалася.
![Незвичайні пригоди Алі в країні Недоладії - i_018.jpg](https://goldenlib.ru/frontend/web/pic/2/2/6/5/9/0/226590/1417291250/i_018.jpg)
— Куди ж його сховати? — міркувала вона. — А! Придумала! — і потягла Недопопелюшку у спальню Недороля Десятого.
Вони підкралися до королівського ліжка і відхилили завісу. На ліжку солодко спав Недороль. Аля швидко сховала шолом по під подушки.
— Тут його нізащо не знайдуть! — задоволено мовила вона. — А тепер — швидше до годинникаря!
Годинникар Недождень жив у маленькій комірчині під самісіньким дахом центральної вежі. До неї вели гвинтові сходи, якими оберталися зубчасті колеса велетенського годинника.
Він уважно вислухав Алю і схвильовано заметушився по комірчині.
— Яке нещастя! Яке нещастя! — приказував він і хапався руками за голову.
Недопопелюшці ледве вдалося його заспокоїти.
Годинникар впав на стілець і розпачливо подивився на Алю.
— Я так і знав, — мало не плачучи, сказав він, — що ця стрілкака колись знадобиться! Я так беріг її! І ось тепер… тепер я нічим не можу вам допомогти! Бо вчора її у мене хтось поцупив!
РОЗДІЛ ДВАДЦЯТЬ П'ЯТИЙ
у якому всі вирушають на розшуки стрілки
Це справді була прикра новина. Адже без стрілки годі й думати про полагодження годинника. А без годинника Алі нічого й мріяти про повернення додому. Всі зажурено мовчали.
Та ось Аля підвела голову і в її очах засвітилася надія.
— А яка вона, ця хвилинна стрілка? — спитала дівчинка, бо згадала дивний спис одного з гвардійців, які охороняли її у в'язниці.
— Це довга пласка залізяка, загострена з одного кінця. На другому кінці у неї дірочка, у яку просувається вісь, — пояснив Недождень.
— Здається, я пригадую, де бачила її! — і Аля розповіла про спис.
— Швидше туди! Це напевно стрілка! — нетямився на радощах годинникар.
Вони вийшли з комірчини. Вже сходило сонце, і починався новий день.
Поминувши кілька кімнат, усі помітили, що у замку діється щось незвичайне: назустріч їм бігли гвардійці. На превелике дивування, вони зовсім не звертали на Алю уваги. Навпаки, здавалося, що гвардійці самі від когось тікають, скидаючи з себе лати і шпурляючи зброю. Придворні, з перекошеними від жаху обличями, тягли за собою якісь вузли та валізи. Всі вони бігли із замку і зникали у кривих вуличках міста.
![Незвичайні пригоди Алі в країні Недоладії - i_019.jpg](https://goldenlib.ru/frontend/web/pic/2/2/6/5/9/0/226590/1417291250/i_019.jpg)
Аля з друзями почала спускатися до підземелля і наштовхнулася на ката. Він прожогом промчав повз них і зник за поворотом галереї.
А в підземеллі на них чекала ще більша несподіванка! Все катове начиння було поперевернуте і розкидане, наче тут промчався ураган. А двоє знайомих нам гвардійців спокійнісінько чатували біля в'язниці. За ґратами з кутка в куток, наче розлючений тигр, бігав Перший Недорадник… без голови! Час від часу він кидався на грати і тряс їх, намагаючись зламати.
Аля і Недопопелюшка завмерли від несподіванки і дивилися на цю вражаючу картину. А Недождень тим часом, щось радісно вигукуючи, накинувся на одного з гвардійців і почав виривати у нього з рук списа. Солдат не чекав такого нахабства і тому відчайдушно боронився. Його товариш кинувся йому на допомогу. Невідомо, чим би все це скінчилося, якби Аля не отямилася і не підбігла до них.
— Недобородо, Недовусе, це ж ми! Невже ви нас не впізнали?
Недовус відпустив годинникаря. Все ще неприязно поглядаючи на Недожденя, Недоборода, відсапуючись, пробурмотів:
— А чого він, оце саме, кидається, наче тигр!
За хвилину все з'ясувалося. Аля розповіла гвардійцям, навіщо їм цей дивний спис. Недоборода сам простяг його годинникареві зі словами: «Візьми, друже!»
![Незвичайні пригоди Алі в країні Недоладії - i_020.jpg](https://goldenlib.ru/frontend/web/pic/2/2/6/5/9/0/226590/1417291250/i_020.jpg)
— Та й взагалі,— сказав Недовус, — я бачу, що настав час скидати з себе це залізяччя.
А Перший Недорадник оскаженіло тряс грати в'язниці.
РОЗДІЛ ДВАДЦЯТЬ ШОСТИЙ
У якому ми дізнаємося, чому Перший Недорадник опинився за ґратами
Справді, як же Перший Недорадник опинився за гратами?
Вранці він як завжди, пішов до Тронної Зали, щоб одягти шолом. Обнишпорив усю нішу — шолом зник! Оскаженівши, Перший Недорадник став бігати по замку і з кулаками кидатися на всіх, хто траплявся йому на очі. Переляканий начальник гвардійців утік із замку. Залишившись без командира, солдати покидали зброю і теж подалися навтьоки.